Ta bort ställningarna!
Den där så?
Andrea! Nicola!
De gör sig då alltid till, de där båda.
Färdigt!
Vi klättrar ner.
Jag hoppar!
En stol!
De som byggde den satte sig säkert och tittade på den härifrån.
De var fantastiskt duktiga.
Det är ett mirakel.
Jag skålar för dig, "Chiesa dei Miracoli".
Och för våra förfäder, som byggde den för tusen år sen.
Och som har skänkt oss i arv detta arbete-
-som utförs med händerna och fantasin.
Jag skålar även för er, som har återställt fasadens forna glans.
Tillåt mig att tacka mina sju söner som har arbetat med er.
Men framför allt vill jag skåla för spelevinkrarna där borta...
De yngsta som har gyllene händer, de är riktiga mästare.
Alla var duktiga. Ta inte illa upp för att jag tackar dem särskilt.
Nej visst. Men du har samlat oss för att berätta något helt annat.
Något mycket viktigare, och inte lika roligt.
Lugn. En son bör aldrig skynda på sin far.
Jag hade bestämt att tala efter efterrätten.
Nej. Du har börjat, och jag måste avsluta.
Duccio har rätt.
Det här är en avskedsmiddag.
Arbetet vi slutförde i dag, var det sista.
Krisen har nått även oss. Firman har stora skulder och måste stängas.
Mina sju söner får ta hand om det. Jag drar mig tillbaka till landet.
Det här visste ni väl förresten? Det har legat i luften länge.
Nej...jag visste ingenting! Det är en total överraskning.
Det här skulle ju vara en fest. Jag har t.o.m köpt en present.
-Det här är en begravning! -Och för mig då?
Förlåt mig.
För vår mästare.
-Så ni bröder tänker sälja? -Ja. Det blir en byggnadsfirma.
Och ni, pojkar?
Vi blir anställda som biträden. Tur för oss.
Så ni byter arbete? Alla sju, ävn de med de gyllene händerna?
Ja. Alla sju.
-Vi har gått igenom beräkningarna. -Väck inte pappa!
-Vi behöver inte ge upp. -Vi har tänkt ut det här.
Vi behöver inte sälja.
Vi klarar oss utan arbetare, det räcker med oss sju!
Duka av resten!
-I ett år tar vi inte ut nån lön. -Piero, du bör inte gifta dig nu.
-Och det får räcka med barn nu. -Förklara det för era fruar!
Tyst!
Är du rädd att pappa ska höra oss?
Jag tar den till linneskåpet.
Duccio, förklara för dem.
De är oroade för att far dragit sig tillbaka. Men inte vi, vi två finns...
Nicola och jag åkte till far på landet för att säga adjö.
Vi hade bestämt att lämna Italien och resa till Amerika.
Vi kommer tillbaka först när vi kan köpa tillbaka vår firma.
Vi ska arbeta tillsammans med våra katedraler igen, jag svär.
Jag också!
-Men vänta på oss, far. -Dö inte.
Jag ska inte dö.
För att förbli ung, ska man leva ungt.
Och jag ska leva som en yngling, det lovar jag er.
-Vad är klockan i Amerika nu? -Det är morgon!
Innan jag somnar ska jag säga: God morgon, Andrea och Nicola.
Dagen efter säger jag Nicola först, för er gör jag aldrig skillnad på.
Ni är två och det är er styrka.
Bara ni förblir jämlika. Annars blir ni fiender.
Kom ihåg: I allt är ni alltid jämlika.
Det är er hemlighet. Bara ni och Gud vet det.
Pappa, vi är lite rädda.
FARVÄL, ITALIEN HEMSKA ITALIEN
-Han säger att vi är framme. -Vem har sagt det?
-Var hälsad Amerika! -Hemska Amerika. Vi ska erövra dig.
Men vi erövrade inte Amerika.
I ett år reste vi från stat till stat och fick sämre och sämre jobb.
Jag saknar fyra grisar. Är de hos dig, Andrea?
Fråga på engelska, annars svarar jag inte!
Jag går och letar efter dem!
Vänta!
Var såg du dem senast?
På "kållen".
Inte "kålle", Nicola, "kulle".
Det gör det samma, Andrea. Det har inte hjälpt oss.
Om vi gjort oss förstådda bättre, hade vi inte hamnat här.
Och här har vi hamnat för alltid.
Nej, Nicola, säg efter mig: "One, two, buckle the shoe!"
-De föll från klippan! -De äter varandra!
Det är fruktansvärt!
God morgon, Andrea... God morgon, Nicola.
-Vad är det där? -Ett hästspann!
-Vad håller de på med? -Bromsarna har fastnat, Jeff!
Era förbannade idioter...
Ett ögonblick!
De låter som utlänningar.
Ta det lugnt, hetsa inte upp dig...
Allt är okej, gå tillbaka och sätt er bara...
Ja, i minst en timma!
Bromsarna har fastnat, de måste svalna först...
Nej, vi är inte från Operakören. Bara lite hemlängtan...
Vi är hantverkare: Skulptörer, stuckatörer, marmorarbetare...
Snickare!
Och målare!
Vi ska till Världsutställningen. Vi ska göra italienska paviljongen.
Jag och han är mästarna.
De här kommer direkt från Italien, de andra var redan här...
Och ni båda?
-Hantverkare, som ni. -Från Toskana.
Jag vet inte om ni sett den, men vi restaurerade "Chiesa dei Miracoli".
Men vad gör ni då här?
Vi...vi...
Vi förstår inte... Men vad gör ni då här?
Titta! -Pojkar, skynda er!
PANAMA-PACIFIC UTSTÄLLNINGEN
Vi blev stolta. Alla italienare var stolta det året i San Francisco.
Vi var hjältar. Alla talade om oss och vårt "Juveltorn".
Vi arbetade som dagsverkare. Vi fick lön och köpte nya kläder.
De visade filmen "Cabiria", ännu en stor italiensk framgång!
En man ville se om filmen genast, för sig själv.
Han betalade för salongen och orkestern.
Den mannen, som skulle ha stort inflytande på våra liv-
-var Amerikas mest kände regissör, D.W. Griffith.
Skicka ett telegram.
"Till Pastrone, filmen Cabirias regissör":
"Er film är bättre än alla mina."
"Ni fick mig att inse att filmen jag gör leder mig in på fel spår."
"Jag lägger ner den."
Han sa, "lägger ner". Hörde jag rätt?
Men vi har redan kallat till på måndag.
Stämmer. 100 statister, sex bilar...
-Vänta lite, tyst! -Mr Griffith, vi har...
Det räcker!
Lägg till: "Vet inte om jag ska vara tveksam eller hata er." Griffith.
Strunta i det.
Konstnärer kommunicerar genom sina arbeten.
Där är han!
Har italienarna lyckats igen?
Vad imponerade er mest i "Cabiria"?
Allting!
-Kan ni precisera er lite? -En scen, eller en bild?
Elefanten. Den svarta elefanten!
Thompson, hämta mrs Griffith.
Är det sant att ni lägger ner filmen ni håller på med nu?
Det är sant.
Fruktansvärt.
Rena lyckträffen.
Jag ska omarbeta den. Skriv följande:
Den ska bli del av en fresk.
Blir den något i stil med "Cabiria"?
300 gånger bättre än "Cabiria"!
Tänker du på din gamla idé?
"Intolerance". Jag känner när du börjar tänka på den.
Kör närmare.
David, vad gör du? Det ösregnar!
-Vem har byggt det? -Italienarna. Deras paviljong.
Italienarna, mr Griffith. Det är alltid italienarna.
Förbaskade italienare. Jag vill ha dem.
-De har säkert redan åkt. -De var färdiga för en månad sen.
Hitta dem som byggde det. De ska arbeta för mig!
Jag vill ha förmännen, mr Grass!
"Intolerance!"
De hantverkare ni söker åker med sina arbetare till Italien i dag.
Jag vet det för de är med i den här italienska klubben.
Ge mig ert nummer, ska jag försöka nå dem.
Var ringer ni ifrån? Hollywood? För att göra elefanter?
Till Griffith?
Ett ögonblick bara.
De har redan nog med arbetare. De vill bara ha förmännen.
Om jag får reda på något, vem ska jag ringa?
-Skicka dem till Frisco, och sen? -De vill ha Teodoro och Amilcare.
-De vill ha... -Vi kan hitta dem.
-De seglar till Seattle om en timme? -Vi kanske kan stoppa dem.
Vi kommer för sent!
Desto bättre.
Har de åkt, kan vi försöka.
Då gick mitt skosnöre upp.
Båda mina också.
Så tråkigt!
Men jag är glad också.
-Förmännen regissören söker. -Regissören heter Griffith.
Era namn?
-Amilcare Martini. -Teodoro Benvenuti..
Hoppa in, bonnläppar! I övermorgon är ni i Hollywood.
Glöm inte att tanka i Solinas.
Jag lämnar er här. Den här vagnen går till mr Grass' kontor.
Han är mr Griffiths produktionsledare. Vi ses!
Mina söner, gå mina söner!
Ja, mina söner, jag väntar på er.
-Var är vi? -Vi...
Alla döda lägger sig ner!
Helt stilla. Kungen på tronen. Sakta, sakta!
Up med sönerna på hästarna!
Kör igång. Tagning!
Gå, mina söner. Jag ska vänta på er här.
Vi har blivit slagna...
...men när ni återvänder ska ni återvinna mitt kungarike.
Titta, Andrea! Gamle kungen gråter.
Är ni nya här?
-Ge oss en chans, vi är dansöser. -Ja, och duktiga också.
-Vi kan inte alltid vara statister! -Det är inte jag som bestämmer.
-Ni tror oss inte heller. -Kan ni gå ner i spagat?
Visst.
Visa upp mr Griffith dit! - Vad behöver ni, sir?
Det är Griffith, som prövar sin nya kamera.
-Vem är Griffith? -Han med vita hatten på lyftkranen.
God morgon, mr Thompson.
Vi är italienarna!
Ner med den!
Förstör den! Mr Griffith vill inte ens ha svansen kvar!
Så ni är de berömda italienarna?
Ni är här för att göra elefanterna till "Intolerance".
Mr Griffith har inte varit nöjd med en enda av våra ritningar.
Men ni italienare tror att ni klarar det bättre. Utmärkt!
Kom ihåg vad de gjorde i San Francisco.
Hollywod har visst gjort er gott. Ni ser trettio år yngre ut.
Vi tänkte att...
Får vi sitta ner?
Har ni gjort militärtjänst?
Stå upp! Helt om! Framåt marsch!
Skådespelare och statister på scen!
Nej, inte ni! Skynda på!
Ni också, flickor. Är ni inte statister?
Statister, statister...
Ursäkta att jag förstörde för er. Jag öppnar alltid min stora mun.
Steve var färdig i kväll. Jag ska sätta upp Griffiths nya scener.
Är ni kvar än?
Vi gjorde fel, mr Grass. Det måste vi gottgöra.
Vi behöver jobb...vad som helst.
Visst.
Nej, jag kan er sort. Lögnare, inställsamma, allergiska mot arbete.
Magen i vädret, och händerna på magen.
Dessa händer har restaurerat kate- dralerna i Pisa, Lucca och Florens!
Vems son är ni? Vi är ättlingar till Michelangelo och Leonardo!
Vems son är ni?
Ursäkta oss. Vi ville bara be om jobb.
Viva Firenze!
-Vi har varit i Florens. -Det är världens vackraste stad.
Viva Firenze.
Solen är på väg bort!
Musik!
-Kör ni till tågstationen? -Nästa vagn. Efter midnatt.
Du, där är de där båda igen.
Det är de...
Kan ni sköta fåglar?
Fåglar?
Då har jag jobb åt er. Hoppa in!
Vi ska ha hundra fåglar i en scen. Mata dem och städa burarna.
Jag ska försöka ordna lite dagjobb åt er också.
Ni kan sova i fågelhusen.
Här är det, hoppa ur. Dörren är öppen.
Vad är det, är ni rädda?
Vi tackade honom inte ens.
Vilken stank!
Vad jag skulle tycka synd om sådana som har det som vi.
God morgon, pappa.
Film är ljus. Det här är ingen teaterscen.
När ljuset lyser i ert ansikte, inte elektriskt utan äkta solljus-
-när ni känner det, måste publiken också känna det.
Upp med er.
Inte era platser.
Solen, var kommer den ifrån?
Ovanifrån. Det står två personer framför de där skärmarna.
Är det dags?
Tagning!
"Luft är det som finns runt ditt huvud som..."
"...blir..."
"...lättare när du skrattar."
Tyst!
För er är det natt!
"Du är vacker som..."
"...ett snötäckt berg."
"Vacker som ett snötäckt berg."
"Jag sätter dig i min skugga, så du inte smälter bort."
Hur ska vi överlämna dem?
"Ibland faller jag in i..."
"Ibland faller jag in i dina ögon. Var kommer jag att hamna?"
"Faller in i dina ögon"?
Vi är vänner allihopa!
Läs en till.
"Jag vill vara en blommas blad, där du vilar ditt huvud."
"Du är vacker som ett snötäckt berg..."
"...jag sätter dig i min skugga, så du inte smälter bort."
Shakespeare!
Två "snötäckta berg"!
Det är fel färg, bort med dem! Jag sa vita hästar!
Vita! - Som två snötäckta berg.
Kom ner så kör vi.
Akta dig, du smälter som ett snötäckt berg. Kom hit.
Var hos mig, låt mig ha dig här i min skugga.
"I min skugga"? Talar vi på vers i dag?
"Andrea och Nicola inbjuder Edna och Mabel på lunch i morgon.
Kom ihåg vad vi lovade varann! Vi går bara ut med...
...regissörer eller producenter.
Vilket skämt.
De är här.
Mr Grass och kompani, på utsatt tid.
Vi kan be dem skjuta upp det. Vi hinner till skogen än.
Att inleda något med Nicola och Andrea vore som...
...att bygga hus på kvicksand. De är förlorare.
Stackars pojkar..
-Vi är sena. -Låt dem vänta!
Se på mina läppar! När de spricker vet jag att något är på tok.
Bästa medicinen är att skratta.
Jag önskar jag inte vore här.
Vi har pengar till hemresan.
Ja, men bara till hemresan. Vad ska vi säga till pappa?
Jag önskar jag vore hemma på torget, och spelade med bandet.
Vad ska vi göra nu?
G. Rossini "Den tjuvaktiga skatan"
Det här är elefanten Griffith väntat på.
Vi bygger en åt honom, som står i naturlig storlek.
Har de byggt den?
Nej, jag kan inte tro det, den är så vacker.
-Tänker du inte klä av dig? -Jag tog av kavajen.
Men vill kunna känna doften från huden.
Jag vet men... jag skäms så.
Än jag då?
En kvinnas kropp är alltid vacker.
Åtminstone kängorna!
Jag sa ju det!
Det är skönt att vara med dig, Andrea.
Ibland känns det som om jag är med två människor.
Edna och jag är också vänner, men det är annorlunda.
Med er är det ngot mer, ni är alltid tillsammans, likadana.
Alltid jämlika.
Nej. Mabel...
Berätta vad du tänkte säga. Snälla!
Jag tänkte på en gång när Nicola och jag inte var jämlika.
Vi var nio, tio år, och hade båda 2 cent i fickan.
Vi köpte varsin lott. Nicola fick nummer 18, jag 50.
Kom hit.
Nummer 18 vann. Nicola fick en fin spansk kniv.
Chansen hade valt en av oss. Vår styrka och jämlikhet var krossad.
Varför berättade du det? För att skrämma mig?
Nej, för att få dig att inse hur mycket du betyder för mig.
Du är den enda jag berättat det för.
Här är ärret.
Är det här ärret?
Nicky!
Ja, men säg inte till Andrea att jag sagt det. Han förlåter mig aldrig.
Det var en lycklig tig. Edna och Mabel presenterade sina vänner-
-folk från hela världen, som kommit för att arbeta med film.
En kväll hälsade de på oss, och vi visade vår elefant.
Skulle vi våga visa den för Griffith?
Är den inte lite väl grå?
Den är verklighetstrogen, men det går inte på film.
Vore det ljust, skulle jag filma den så du fick se.
Det är snart ljust, om några timmar. Vi kan väl vaka in gryningen?
Ja, vi väntar! Snälla. Sean, jag har aldrig sett soluppgång i skogen.
Ska jag filma, ska det vara perfekt. Vem hjälper mig att tvätta den?
Låt oss göra en cirkel av ljus runt den.
En ljuscirkel runt elefanten!
-Är ljuset okej? -Ja, nästan.
Jag är ledsen...
...jag drack nog lite för mycket.
Vad jag ville säga är...
Vem vet var vi är om tio, tjugo år...
Låt oss lova att aldrig glömma bort hur vi är nu...tillsammans...
...och hur vi hjälper varann. Jösses, jag...
Vad jag menar är... Det är därför jag tycker film...
...vårt Hollywood...
...är så underbart, för att ni, jag menar vi...
Är det inte ljust nog än?!
-Är det dags? -Ja.
De där gipskatterna!
En riktig flopp!
Det är ett mästerverk.
Ett mästerverk.
Ska vi visa den för mr Griffith?
De är inte av järn, ryck inte i dem.
Byt ut det bruna kaklet. Sätt in mörkare.
Nu slänger han ut er för gott!
Grabbar, hjälp till här!
Släpp mig. Låt mig vara!
Ni ville ju jobba inom filmen? De där kedjorna verkar ju hålla!
Kom.
Tittar han på det?
Jag vill ha åtta såna elefanter. De är fantastiska!
Men italienarna som gjort den har gett sig av...
Var är de?
-I fängelse. -Du skämtar!
-Vad gjorde de? -De råkade i slagsmål.
-Med vem? -Fråga mig.
Med din produktionsledare.
Grass?
Få ut dem mot borgen genast och för dem till mig.
-Det här är mitt, det är ditt. -Visst. De är likadana.
Jag tycker det känns konstigt att sitta bakom ett skrivbord.
Jag också.
Om ändå pappa kunde se oss nu.
Nu kan vi ta hit honom.
Vänta lite!
Vem bad.. Vem bad er komma in?
Jag knackade...
Har ni gjort militärtjänst?
Helt om då! Framåt marsch!
Helt om! Framåt marsch!
-Är de här till brudparet? -Nej, till Griffith och Bonanni.
-De ville ha sin far med. -Viktiga gäster i dag.
Mr Griffith älskar de där pojkarna, de är hans ögonstenar.
-Vem är den där italienske pappan? -Någon stor konstnär från Toskana.
Michelangelo...eller...Rafael!
Honom har jag hört talas om. Jag trodde han var död.
Här kommer de.
-Tycker du om det? -Det är vackert.
-Det är är vår teater. -Nu går vi.
Kom!
Bröllopsmiddagen står vår mästare, mr Griffith för.
Där är han.
Han kommer emot dig.
Ge mig käppen.
Jag går själv.
-Har han alltid haltat? -Han gör det med flit.
Han vill verka ännu äldre.
Vem kommer att hälsa först?
God dag, maestro.
God dag.
Får jag drista mig till att fråga hur gammal ni är, sir?
Hur gammal är ni?
Nittio!
Nittio, han är sjuttio!
Vad gör han?
Det här är gesten för våra förfäders välsignande.
Det är för dig, Mabel, och för dig, Edna...
-Är det för oss, sa han? -...och för er, mina söner.
Det är en traditionell välsignelse. För Mabel och Edna och för sönerna.
Nu kanske jag blir elak, men jag måste säga sanningen.
Jag välsignade mina båda söner, men jag borde inte ha gjort det.
Ni höll inte ert löfte.
De gav sig av för att återvända. De arbetade i ett främande land-
-men det ni tjänade skulle användas för att kunna arbeta hemma igen.
Det arbete som var er fars och er farfars.
Och era förfäders, som byggde våra katedraler.
Bortkastat att jag väntade på att mina söner uppfyllde sitt löfte.
Säg något...
Jag måste...
Det är inte min uppgift att tala. Jag är inte en son eller släkting.
Inte heller har jag nittio år på nacken som ni, signor Bonanni.
Men precis som ni, brukar jag säga det jag tycker.
Jag vet inte om det arbete som era söner och jag gör-
-är lika fint som det som de som byggde era katedraler utförde.
Men jag vet att de verken föddes på samma sätt som våra föds i dag-
-av samma kollektiva dröm.
Jag tror att era söner är som de stenskulptörer-
-som mejslade ut mästerverken på de katedraler ni högaktar-
-som bidrog till att göra dem berömda med sin skicklighet-
-och som hjälpte sin granne till tro och ett bättre liv.
Därför älskar jag att göra film, och jag respekterar det, Bonanni.
Det märks att jag varit skådespelare, va?
Jag har gjort en del i mitt liv, men ingen bättre föreställning än i dag.
Mina damer och herrar...
KRIG I EUROPA SKA AMERIKA GÅ MED?
Oro inför premiären av "Intolerance" En film mot alla krig
Elefanterna!
Hur höga tror du de är?
Pelarna är 27 meter höga och elefanterna 15 meter.
De väger 5 ton vardera!
Tack, mr Griffith!
Stoppa kriget!
GÅ MED I KRIGET
Gå med i kriget!
KRIG
Jag mår bra.
Taxi!
-Vart? -Hem.
-Var är det? Adressen? -Nej, sjukhuset!
Tappa inte bort dem!
Kör fortare!
Skratta inte, men jag mår nog inte heller så bra.
Vad är det?
Andrea.
Doktorn, jag är den andra damens make. Hur länge får jag vänta?
Den andra damen har inte födslovärkar än.
-Inte, hon har ju ont? -Kanske sympati...
Vad menar ni?
Sånt händer. Hon såg sin väninna och...förstår ni?
-Ska jag ta hem henne? -Nej, jag vill vara säker...
...annars kan det vara allvarligt.
Vet du vad jag ska kalla honom? Pappas namn: Bonanno.
-Nej, det tänkte jag först! -Min är redan född!
-Du kan ta farfars namn. -Jag tycker om pappas namn!
Vi får dra om det.
Nicky, jag är så dum... Vad ska folk tro...
Det kanske är sympativärkar, men det gör så ont!
Min Edna, spelar alltid teater...
-Vad? -Det gör så ont.
Hur ont?
Var är Mabel?
I rummet intill, hennes säng står på andra sidan väggen.
Tack så mycket... - Något nytt?
-Inget än. -Kom in och fira hos Mabel då!
Senare. Jag ska ta lite frisk luft. Du har ditt på det torra, inte jag.
I morgon är det Ednas tur.
Bonanno...
Bonanno Bonanni...
Mabel!
Jag dör...
Vilken vacker bild.
Vad har du gjort?
Rör mig inte!
Vad gör det där här?
Det är din son, Nicola.
Oroa dig inte för honom. Mabel får två söner i stället.
Hon tar hand om både dig och mig.
Du tycker du är något, va?
Låt bli! Jag ger mig av.
Det är din sorg. Jag tänker inte ta den ifrån dig.
Du är den som har tur.
Jag vill inte börja bli avundsjuk på dig.
-Det är inte mitt fel! -Men du har större tur, inte sant?
Vad talar du om?
Du uppför dig inte som en bror.
Vad betyder "bror"?
Jag vet inte...
Men låt oss få ta hand om dig och din son!
Jag lämnar honom inte hos dig.
-Varför inte? -Aldrig i livet.
Vi är inte jämlika längre.
-Nu hämtar vi honom. -är du galen! Min fru sköter honom.
Vi är inte jämlika längre. Gå själv.
Jag vill aldrig se dig mer!
Du vill inte se mig?
Tänk dig då vad jag vill!
-När tänker han börja arbeta? -Jag vet inte.
Han försöker. Han ritar och ritar. Han är olycklig, river sönder allt.
Jag försöker uppmuntra... JAg försöker hjälpa...
Och hans bror Nicola? Han lämnade barnet till Marga.
Han åker till Italien i dag.
Han ska gå med i armŽn och slåss.
Upp med er!
Löjtnant! Kameramannen är död.
Var är han som varit i Amerika? Vad kallas han, "Hollywood"?
Är det du som är Hollywood? Kan du använda den här?
Det var inte mitt yrke, men jag ska försöka.
Sakta in!
Löjtnanten, var är toskanarnas kompani?
Längre fram, vid kyrkan... Tror jag...
-Vad är det för några? -Amerikaner. De är på vår sida nu.
Du är ju italienare, vet du vad det är för kyrka?
Jag vet inte vad den heter. Jag är inte härifrån.
Men det är en vacker romansk kyrka..
Löjtnant!
Var är de?!
Nicola, se upp!
-Jag var säker på... -Jag visste...
Det är så tråkigt att dö, Andrea.
Jag är ledsen för att våra söner aldrig får se våra ansikten.
Jag vet vad du tänker på, och jag håller med dig.
När de går förbi här, tar de med den.
Då får våra söner se oss.
Torka dig i ansiktet, Nicola. Ska din son få se dig så där?
Försök att le mot honom nu.
Jag ler mot honom.
Andrea, nu är det din tur.
Svensk text: Eva Swartz
Textadministration Svensk Text AB, Stockholm